Într-o vreme în care oraşul era întreaga lume a cuiva
şi în care dansul provoca un interes mai mare decât mişcările trupelor,
trăia o tânără femeie care ştia cum se învârte această lume.
Cel mai frumos lucru din lume este o pereche potrivită.
Să aveţi o căsnicie fericită.
Mulţumesc, Emma. Talentul tău la desen înfloreşte pe zi ce trece.
Eşti foarte drăguţă, dar ar fi cel mai bine
dacă aş practica mai mult desenul aşa cum m-ai îndemnat.
E foarte frumos.
Ar trebui să-ţi iau mereu partea, domnişoară Woodhouse,
dar prietena ta are dreptate.
Ai făcut, într-adevăr, o treabă ca lumea.
O treabă ca lumea, domnule Elton, a fost a dumitale cât ai ţinut slujba.
Trebuie să fie atât de mult curent în biserică, domnule Elton ?
E foarte greu să-ţi înalţi sufletul, când eşti îngrijorat de propriul gât.
Poate că vă veţi reveni cu nişte ceai şi tort, domnule Woodhouse ?
Domnişoară Taylor, doar nu serveşti tort la nunta ta ?
Ai mers prea departe. Ne-ai pus pe toţi în pericol.
Şi nu sunt singurul ce simte lucrul acesta.
Unde e domnul Perry, spiţerul ? El mă va sprijini.
Este acolo, domnule Woodhouse. Mănâncă nişte tort.
Ce ?
Trebuie să-l duc pe tata acasă. Dar, dragă domnişoară Taylor...
O, nu !
Nu mai eşti "dragă domnişoară Taylor". Eşti acum "dragă doamnă Weston".
Şi cât de fericită trebuie să fii pentru asta.
- Fericirea asta ne însufleţeşte pe toţi. - Draga mea, Emma !
Săraca domnişoară Taylor. Era atât de fericită aici.
De ce a renunţat să mai fie guvernanta ta, doar ca să se mărite ?
Sunt mare de-acum.
Nu putea sta tot timpul în umbra iritabilităţii mele.
- Cred că şi-a dorit să aibă copiii ei. - Nu eşti o fiinţă iritabilă.
Nici mama ta, Dumnezeu s-o odihnească în pace,
nu putea fi mai naturală decât domnişoara Taylor.
Chiar îşi doreşte ea să dea viaţă unui copil smiorcăitor
care ar aduce câte o boală ori de câte ori intră în casă ?
Nu. Am spus "săraca" domnişoară Taylor şi într-adevăr este aşa.
Ca un vechi prieten al familiei, trebuie să întreb imediat ce am ajuns:
cine a plâns cel mai mult la nuntă ?
Şi ce mai face sora mea ? Fratele tău îi oferă respectul
pe care noi, femeile Woodhouse, îl merităm ?
Săraca Isabella. Ea a fost prima care m-a părăsit.
Fără îndoială, de acolo a luat domnişoara Taylor ideea de a pleca.
Nu fi prea aspru cu domnişoara Taylor.
Trebuie să fie mai uşor pentru ea să mulţumească doar unul, în loc de doi.
În special când unul dintre noi este o pacoste atât de mare.
Da... eu sunt cea mai mare pacoste.
Dragă tată, niciodată nu m-aş fi putut referi la tine.
Domnului Knightley îi place să-mi găsească defecte, asta-i tot.
- Asta-i ideea lui de glumă. - Îţi sunt ca un frate, Emma.
Nu-i treaba unui frate de a găsi defectele surorii lui ?
Dar ce defect ai tu ?
Emma suportă cu bine. Dar regretă mult că a pierdut-o pe domnişoara Taylor.
Nu ne-ar plăcea de Emma atât de mult dacă nu i-ar fi dor de prietena sa.
Mulţumesc.
Îi voi duce lipsa atât de mult.
Nu ştiu ce mă voi face fără ea.
- Nu e departe. - Aproape jumătate de milă.
Acum are obligaţiile ei acolo.
Nu mai poate să stea şi să vorbească cu mine la fel ca înainte,
sau să se plimbe cu mine, ori să mă sfătuiască cum să fiu mai bună.
N-ar trebui să conteze întrucât ai făcut mereu ce-ai vrut.
Da. Dar îi voi duce dorul sfaturilor ei.
Ea a fost cea mai generoasă prietenă pe care am avut-o.
Sper ca într-o zi să pot spune că am făcut măcar jumătate, pentru cineva,
cât a făcut doamna Weston pentru mine.
Cred că eşti fericită pentru ea că a reuşit să se aşeze la casa ei.
Într-adevăr.
Un motiv de bucurie în această chestiune e faptul că eu am făcut aranjamentul.
Oamenii spuneau că dl. Weston nu se va căsători niciodată.
- Şi ce triumf ! - Triumf ?
Ai avut doar noroc cu ghicitul !
Nu ai cunoscut niciodată triumful de a avea noroc în a ghici ceva ?
Dacă nu aş fi susţinut vizitele doamnei Weston
şi nu aş fi încurajat-o atunci când era nevoie,
cred că nu am mai fi avut astăzi nici o nuntă.
Atunci te rog, draga mea, să nu mai încurajezi pe nimeni.
Căsătoria e atât de distructivă pentru cercul social al unei persoane.
Încă ceva, tată.
Când domnul Elton le-a unit astăzi destinele,
părea de parcă ar fi făcut ceremonia pentru el.
Invită-l la masă. Ar fi un lucru amabil.
Domnul Elton e un bărbat de 26 de ani. Ştie cum să aibă grijă de dânsul.
Nu-mi prea place să generalizez, domnule Knightley,
dar poţi să fii sigur că bărbaţii nu ştiu nimic despre inimele lor...
indiferent că au 26 sau 86 de ani.
Cu excepţia ta, desigur, tată.
Nu.
Domnul Elton va fi următoarea persoană ce va beneficia de ajutorul meu.
Săraca domnişoară Taylor ?
Domnul Elton e cel ce merită compasiunea noastră.
Domnule Elton.
Bine ai venit la petrecerea noastră.
Domnişoară Woodhouse, vă mulţumesc că m-aţi inclus şi pe mine.
O petrecere este o petrecere. Dar o petrecere în ajun de vară...
Mă simt uşurată că ai venit,
pentru că e cineva nou în grupul nostru. Numele ei este Harriet Smith.
Şi a fost pupila doamnei Goddard.
Nu am întâlnit-o niciodată pe dra Smith înaintea acestei seri
şi deja sunt uimită de şarmul ei.
Mă întreb dacă te-aş putea ruga
să o faci să se simtă bine de-a lungul întregii seri.
Dacă ajutând-o pe domnişoara Smith o ajut pe domnişoara Woodhouse,
atunci sunt bucuros să fac acest lucru.
Vino. Voi face prezentările.
Domnişoară Woodhouse, suntem copleşite.
Doamnă Bates, domnişoară Bates... Sunt foarte fericită că aţi putut veni.
Nu. Noi suntem fericite.
Ei bine... ce mai faceţi, domnule Elton ?
Suntem fericite nu doar că ne aflăm aici in seara aceasta,
ci şi pentru minunatul but de porc pe care ni l-aţi trimis.
A fost nemaipomenit. Ce porc fericit trebuie să fi fost.
Ne simţim atât de obligate faţă de dvs. pentru ce ne-aţi trimis.
Porc ! Şi ne simţim obligate şi pentru că suntem cu dvs. în această seară.
Foarte mult, într-adevăr. Tocmai îi spuneam mamei
că ar trebui să ne simţim obligate.
Nu-i aşa că părul tău arată bine ? Eşti exact ca un înger.
Înger, mamă.
Vorbind de îngeri, domnule Elton,
predica dvs. despre Daniel în ascunzişul leului a fost atât de însufleţită...
Atât de puternică, în toate detaliile ei. Ne-a lăsat pe toţi fără cuvinte.
Chiar fără cuvinte, vă spun. De atunci, numai despre asta vorbim.
Nu este o petrecere plăcută ?
Plăcută...
Unde veţi sta acum, că v-aţi desăvârşit educaţia ?
Doamna Goddard a fost destul de drăguţă să mă lase să stau cu ea.
Îmi e de mare ajutor.
- Scuzaţi-mă, vă rog. - Doamnă Goddard, veniţi aici.
- Domnule Knightley ! - Bună seara, dle Woodhouse.
Emma ! Mă întrebam unde eşti.
Şi acum observ că te străduieşti mult,
ca să-l faci pe domnul Elton să se simtă confortabil.
Da, dar am omis să fac un lucru care să-i aducă bucuria cea mai mare.
Domnule Elton.
Pot să v-o prezint pe domnişoara Smith ?
Orice prietenă a domnişoarei Woodhouse este...
Domnule Weston, aveţi vreo veste despre fiul dvs. ?
O, desigur.
Domnişoară Smith, am fost căsătorit în urmă cu mulţi ani...
cu o femeie care a murit din cauza bolii,
la doar trei ani de la naşterea fiului nostru, Frank.
Cum nu puteam să am grijă de afaceri şi să-mi cresc şi copilul,
i-am permis să-l ia în grijă fratele soţiei mele şi soţia lui, familia Churchill.
Locuieşte în Londra, acum, s-a făcut flăcău mare
şi n-a fost niciodată aici.
Mătuşa lui nu se simte bine şi nu se poate lipsi de el.
Venirea lui va fi binecuvântarea finală a nunţii noastre.
Ce noroc să poţi fi de două ori binecuvântat în căsătorie.
Credinţa mea era că nu poţi iubi decât o singură dată.
Mă bucur că am greşit.
Nu la fel de bucuroasă ca mine, domnişoară Smith.
Am de la el cea mai frumoasă scrisoare cu ocazia căsătoriei noastre.
O am aici dacă cineva ar fi interesat să o vadă.
O scrisoare foarte şarmantă şi drăguţă. Nu crezi la fel, mamă ?
Ai citit vreodată o asemenea scrisoare, domnule Knightley ?
Ştii, asta... îmi aminteşte într-un fel de stilul lui Jane.
Este un stil foarte delicat, caracteristic de obicei unei femei,
dar este un semn bun la un bărbat, cred.
O exprimare frumoasă.
Dar se pare că mănâncă o cantitate îngrijorătoare de cremă.
Nu e numai plină de sentimente.
Şi caligrafia denotă multă încredere.
- Nu-i încântătoare, domnişoara Smith ? - Am privit-o cu o plăcere continuă.
Este nesigură pe ea în acest anturaj, dar mă gândesc, totuşi,
că i-aş putea fi de folos şi aş putea s-o introduc în societatea Highbury.
Nu mi-aş permite să cred că o pot călăuzi aşa cum ai făcut tu cu mine,
dar aş putea să-i împărtăşesc puţin din ceea ce ştiu.
Nu ar putea găsi nicăieri pe cineva mai bună ca tine.
Veniţi, domnule Weston, trebuie să-i scriu fiului dvs.
Noapte bună, domnule Woodhouse.
Noapte bună, Emma. Mulţumim pentru minunata cină.
Noapte bună, domnişoară Taylor.
Noapte bună, doamnă Weston, domnule Weston.
Noapte bună.
Săraca domnişoară Taylor. Era clar că ar fi vrut să mai rămână.
Foarte interesant, domnişoară Smith. Şi ce fel de oameni sunt părinţii tăi ?
Nu ştiu.
Doamna Goddard spunea că nu pot să-i cunosc şi că trebuie să las aşa lucrurile.
Datorită grijei sale de-a lungul anilor, dna Goddard mi-a fost cu adevărat tutoare.
Grăbeşte-te. Vine domnişoara Bates.
Întrucât este marţi, va primi o scrisoare de la nepoata ei, Jane Fairfax,
şi va dori să ne citească fiecare cuvânt.
- N-o ştiu pe domnişoara Fairfax. - Nu-i mare lucru de spus despre ea.
Când se străduieşte, aş spune că e elegantă.
În afară de tine şi de doamna Goddard,
singurele persoane pe care le ştiu de aici sunt cei din familia Martin...
de la ferma Abbey Mill.
Doamna Martin are două cameriste, o guvernantă şi opt vaci.
Domnul Martin obişnuia să aducă flori proaspete în fiecare zi.
Ce noroc pe doamna Martin să aibă un soţ atât de plăcut.
Domnişoară Woodhouse, dl Martin nu e soţul ei, ci fiul ei.
Înţeleg.
Şi el este...
... necăsătorit.
Totuşi nu pot înţelege de ce.
El pare a fi perfect în toate amănuntele.
Mi-a adus odată nuci şi a făcut pentru asta trei mile,
doar pentru că a auzit că-mi plac.
Nu a fost drăguţ ?
Spune-mi mai multe despre domnul Martin. E un om cult ?
Da. Citeşte articole despre agricultură.
Şi i-am recomandat să citească "Dragostea pădurii" şi mi-a spus că o va face.
Şi cum arată la înfăţişare ?
La început mi s-a părut foarte simplu,
dar acum nu mai cred asta.
Nu l-ai văzut niciodată când se află în oraş ?
O familie ca cea a lui Martin
sunt exact oamenii cu care nu am nimic de-a face.
Dacă ar fi fost cu unul sau două trepte sociale mai jos,
aş fi putut fi de ajutor familiei lor.
Dar un fermier nu are nevoie de ajutorul meu
şi, de altfel, cu atât mai greu să-l remarc, fiindu-mi inferior.
- De fapt... - Domnişoară Woodhouse, iată-l.
- Cum arăt ? - Bine, dragă.
Sunt sigură că destul de bine pentru domnul Martin.
Bună ziua. Ce şansă, nu-i aşa ?
Bună ziua, domnule Martin.
Domnişoară Woodhouse, pot să vi-l prezint pe domnul Martin ?
- Ea e domnişoara Woodhouse. - Bună ziua. Ce mai faceţi ?
Ai reuşit să găseşti "Dragostea pădurii ?"
Fir-ar ! Am uitat.
Dar mă voi duce mâine din nou
şi voi face toate eforturile să nu mai uit.
Ce mai face mama ta ?
Sincer, Harriet, se poate şi mai bine decât atât.
Dacă tragi aşa, draga mea, vei vedea că iese mai îngrijită cusătura.
Desigur !
Pot să te întreb ce crezi despre prietenul meu, Robert Martin ?
Ei bine, draga mea...
Mi l-am imaginat mai rafinat în maniere.
E adevărat. Nu este atât de rafinat ca domnul Knightley, dar...
Nu.
Niciunul dintr-o sută de oameni nu e un gentleman atât de desăvârşit
ca domnul Knightley.
Dar să-l judecăm alături de un alt bărbat. Să zicem... domnul Elton.
Domnul Elton este un bărbat plăcut.
Grijuliu, într-un fel în care domnul Martin nu poate fi.
Domnişoară Woodhouse, oricare ar fi defectele lui, domnul Martin este grijuliu.
Înţeleg.
Ţi-a urmat sfatul şi a luat cartea pe care i-ai cerut s-o citească ?
Ei bine... nu.
Da.
Mă mir de ce nu şi-a putut aduce aminte.
Ei bine...
Domnul Elton mi-a spus ceva foarte drăguţ despre tine ieri.
Şi nu poţi să-mi spui despre ce era vorba ?
Nu-mi place să mă bag în chestiuni personale.
Dar, ca prietenă, aş putea face o excepţie pentru tine, dacă vrei.
Domnişoara Smith a fost întotdeauna o fiinţă superbă.
Dar calităţile cu care ai înzestrat-o sunt mult deasupra.
Nu am adăugat decât foarte puţin.
Dacă mi-ar fi permis să contrazic o doamnă...
Nu pot să-mi asum nici frumuseţea ei, nici drăgălăşenia ei, nici...
Tocmai mi-a trecut o idee prin minte, desigur, de inspiraţie divină.
Ce-ar fi dacă ţi-ai exersa abilităţile tale artistice
şi ai desena un portret al domnişoarei Smith ?
Cât mi-ar plăcea să te văd desenând-o !
Domnule Elton, abilităţile mele sunt cât se poate de reduse
şi nu trebuie să uităm cât de timidă este domnişoara Smith.
Crezi că ar ajuta dacă aş ruga-o eu să pozeze pentru tablou ?
Domnişoară Woodhouse, pot să mă uit, te rog ?
Nu mai pot să aştept nicio clipă în plus.
Incredibil.
Ai redat-o în întregime.
Domnule EIton, chiar aşa... ?
Exagerezi.
Nu, nu exagerez. Nici nu pot să o fac.
Motivul pentru care nu am mai făcut un desen de atât de mult timp...
se datorează celuilalt soţ care e întotdeauna nemulţumit.
Cum aici nu se află soţi şi soţii, am încredere că pot să continui cu bine.
Nu sunt soţi şi soţii... în prezent, domnişoară Woodhouse.
Ai făcut-o prea înaltă.
Poate că nu este pe măsura domnişoarei Smith, ca înălţime,
dar în mod sigur are "înălţimea" caracterului ei.
Draga mea, eu aş fi pictat un şal pe ea,
ca să nu răcească.
Altfel, este chiar splendid.
Are nevoie doar o ramă potrivită.
Va trebui să o luăm din Londra.
Mi s-ar putea mie încredinţa un asemenea lucru ?
Aş fi atât de încântat, mai mult decât ar putea-o exprima cuvintele.
Vrea să se căsătorească cu mine. Ai vrea să citeşti asta ?
Sigur... Nu-mi vine să cred că domnul Elton te-a cerut.
- În mod sigur este... - Nu e domnul Elton,
ci domnul Martin, prietenul meu.
Este o scrisoare bună sau este... prea scurtă ?
Este o scrisoare bună.
Una dintre surorile lui trebuie să-l fi ajutat.
Totuşi, nu pare stilul unei femei.
Ei bine, este o scrisoare bună şi trebuie să-i scrii imediat.
Va trebui să fie dezamăgit şi să-şi vadă de treaba lui.
Crezi că ar trebui să-l refuz ?
Doar nu te gândeai să-i oferi un răspuns favorabil la cererea asta ?
Nu, nu mă gândeam.
Adică, nu am vrut...
Ei bine... Nu eram sigură. De aceea am venit la tine.
- Nu se cade să mă bag. - Dar am atâta nevoie de părerea ta.
Nu te voi sfătui pentru nimic în lume.
Dacă-l preferi pe domnul Martin oricărei alte persoane pe care o cunoşti
sau ai putea să o cunoşti, dacă tu crezi că este cel mai plăcut om
în compania căruia ai fost sau vei fi, atunci de ce ar trebui să eziţi ?
Dar dacă nu vrei să mă influenţezi, va trebui să iau o decizie eu însămi.
Deci...
Sunt decisă să...
... şi aproape că m-am hotărât să...
... să îl refuz pe domnul Martin ?
Crezi că e bine sau e greşit ? E greşit ?
Acum că te-ai decis, îţi voi împărtăşi sentimentele...
pentru care te-am ţinut în suspans.
Cred că ai perfectă dreptate.
Da, dar...
Dar, draga mea, lucrul acesta le va face nefericite pe mama şi surorile lui.
Haide să ne gândim la alte mame şi surori
care poate că se bucură în acest moment.
Cred că dl Elton îi arată portretul tău mamei şi surorilor sale,
spunându-le că eşti mult mai frumoasă în realitate decât în tablou.
Dacă o face, sunt sigură că doar pentru a-ţi lăuda măiestria ta artistică.
Dacă eşti atât de sigură, în mod sigur greşeşti.
Arătându-le lor portretul, îşi dezvăluie intenţiile sale profunde
care ar putea da naştere unei scrisori din partea lui.
Foarte bine, recunosc.
Ai cizelat-o pe Harriet Smith.
Sper că nu eşti singurul bărbat care a observat acest lucru.
Nu sunt singurul.
Cred că prietena ta va auzi în curând ceva serios.
Ceva în avantajul ei.
Cum de eşti confidentul lui ?
Am motive să cred că Harriet Smith va primi în curând
o ofertă de căsătorie de la un bărbat care este nebuneşte îndrăgostit de ea.
Robert Martin.
A venit aici în urmă cu două seri pentru a-mi cere sfatul.
Este arendaşul meu, ştii asta, şi mi-e bun prieten.
M-a întrebat dacă ar fi nepotrivit din partea lui să o ceară atât de devreme.
Dacă nu e prea tânără ori dacă nu e el sub condiţia ei.
Nici eu nu aş fi putut găsi nişte întrebări mai bune pentru domnul Martin.
N-am întâlnit o judecată mai bună decât cea a lui Robert Martin.
Mi-a demonstrat faptul că şi-ar putea permite să se căsătorească
şi eu i-am spus că nimic nu ar fi mai bine pentru el.
Da, într-adevăr, aşa e.
Vino. Îţi voi spune ceva, în schimb.
- I-a scris lui Harriet, ieri. - Da ?
Da. A fost refuzat.
Nu prea sunt sigur că înţeleg ce vrei să spui.
El i-a cerut mâna şi ea l-a refuzat.
Înseamnă că e mai naivă decât am crezut.
Lucrul cel mai de neînţeles din lume pentru un bărbat
este ca o femeie să-i respingă cererea sa în căsătorie.
Nu pot înţelege acest lucru din cauza nebuniei sale.
- Sper să greşeşti. - Nu aş putea. I-am văzut răspunsul.
I-ai văzut răspunsul ?
Emma ?
Tu i-ai scris răspunsul, nu-i aşa ?
Chiar dacă l-aş fi scris, nu am făcut nimic greşit.
Nu este la nivelul lui Harriet.
- De acord. Nu e la acelaşi nivel. - Bine.
Îi este superior ei în gândire şi ca situaţie socială.
Care sunt pretenţiile lui Harriet Smith de clasă socială sau de educaţie
care ar face-o să se simtă superioară lui Robert Martin ?
Este fiica naturală a cine ştie cui.
Avantajele acestui aranjament ar fi doar de partea ei.
Poftim ? Un fermier ?
Cu toate meritele lui, e un aranjament avantajos doar dragii mele prietene ?
Ar fi o degradare pentru ea să se mărite cu un bărbat
pe care nu l-aş vrea să fie nici măcar o simplă cunoştinţă de-a mea.
O degradare ? Pentru o persoană făcută din flori şi fără studii,
să se mărite cu un fermier respectabil şi inteligent ?
Ea este fiica unui gentleman.
Oricine ar fi părinţii ei, nu şi-au făcut niciun plan pentru a o introduce...
în societatea cea bună.
Ea a fost lăsată doamnei Goddard ca s-o educe cum o vrea dânsa.
Prietenii ei au crezut, evident, că atât era îndeajuns pentru ea, şi chiar era.
Şi credea şi ea acelaşi lucru, până când ai început s-o umfli tu în pene.
Vanitatea într-o minte slabă produce tot felul de răutăţi.
Uiţi de frumuseţea şi sufletul ei bun.
Cu toate astea, aş greşi foarte mult dacă voi, bărbaţii,
n-aţi vedea în astea cele mai mari calităţi ale unei femei.
Bărbaţilor inteligenţi, orice ai spune tu,
nu vor neveste proaste.
Pe cuvântul meu, Emma,
mai bine să fii fără judecată decât să judeci aşa cum faci tu.
Încearcă să nu-mi omori câinii.
Părerile noastre sunt atât de diferite, că nu mai are rost să discutăm.
Nu vom face decât să ne supărăm unul pe celălalt.
Văd că ceaiul este gata. Să ne oprim şi să-l bem.
E clar, Emma, că tu ai pe altcineva în minte pentru prietena ta.
Dar dacă domnul la care visezi tu este domnul Elton,
efortul tău este în zadar.
Ca preot, e puţin probabil ca Elton să facă un aranjament imprudent,
în special cu o fată al cărei anonimat, l-ar putea face de ruşine.
În anumite momente, atunci când doar bărbaţii se întâlnesc,
l-am auzit vorbind despre o familie cu multe fete tinere, din Bath,
fiecare din ele având câte o zestre de 20.000 de lire sterline.
Crede-mă când îţi spun că se poate să vorbească la modul sentimental,
dar acţionează în mod raţional.
Dacă m-aş fi gândit la domnul Elton,
atunci faptul că-mi deschizi ochii ar fi un lucru drăguţ din partea ta.
- Dar eu vreau doar să am grijă de ea. - Gata, te rog. Gata.
Bravo.
Mulţumesc, Charles.
Domnule Elton.
Harriet vrea să facă o culegere de ghicitori pentru o cărţulie
şi ştim că aţi putea veni cu ceva atrăgător.
Nu, nu, nu. Nu sunt destul de inteligent.
Emma, pe mine nu m-ai rugat să contribui cu nişte ghicitori.
Întreaga ta personalitate e o ghicitoare. Mă gândeam că eşti prea bun.
- Bună dimineaţa, dră Woodhouse. - Opriţi-vă !
'Neaţa, Peter.
Iată ce-a venit de la domnul Elton.
Pretinde că e doar o ghicitoare pentru colecţia ta,
dar eu cred că e ceva mult mai bun.
E vorba de rechini ?
Pentru Dumnezeu, de ce ar fi scris o ghicitoare despre rechini ?
Te rog. Tremur toată. Spune-mi ce înseamnă.
O vom citi cu glas tare, poate o vom putea descifra.
"Pentru domnişoara..."
În mod sigur am putea adăuga "Smith".
Primul indiciu. "Are grijă de bogăţia şi fastul regilor",
"stăpânii pământului, cu luxul şi huzurul lor".
Logofătul are grija asta.
Logofătul.
Al doilea indiciu: "O altă înfăţişare a unui om, o prezint aici",
"căci ea cu firul l-a călăuzit, pe apa mării călătorind."
- Care este ce ? - O sirenă ? Un trident ?
- Crezi că vom afla vreodată ? - Ariadna, draga mea.
Cea care l-a călăuzit cu firul este Ariadna.
Şi acum bomba. "Dar în parte sunt unite".
Părţi din cei doi termeni trebuie unite.
Logofătul şi Ariadna...
Logo... Logo-dna !
Îmi scrie despre logodnă ?
Harriet, cred că nu trebuie să avem nicio îndoială
despre intenţiile domnului Elton.
Tu reprezinţi dorinţa sa.
Tot ce i-a mai rămas e să găsească oportunitatea perfectă de a o dovedi.
Trebuie să găsim o modalitate ca voi doi să rămâneţi singuri.
Hai s-o mai citim din nou.
Nu-mi doresc decât ca domnul Knightley să treacă pe aici ca s-o poată citi.
- Bună ziua. - Bună ziua, domnişoară Woodhouse.
Doamnă Clark, ce mai facem ?
- N-ar trebui să mă plâng. - Nu e mai bine ?
Ce ne-ai adus ?
Îmi pare rău că nu am putut fi de mai mare ajutor.
Întotdeauna m-am temut că aş face o persoană bolnavă să se simtă mai rău.
Nici vorbă !
Uite, Harriet. Casa domnului Elton.
Păcat că nu pot născoci un motiv pentru a ne duce acolo.
Chiar mă mir, domnişoară Woodhouse, că nu eşti măritată.
Nu am nicio tentaţie pentru căsătorie.
Nu-mi lipseşte nici averea şi nici poziţia socială,
şi niciodată nu aş putea fi la fel de importantă în ochii unui bărbat,
aşa cum sunt în ochii tatălui meu.
Dar, a fi o fată mare bătrână, ca domnişoara Bates...
Ea este o domnişoară bătrână şi săracă,
şi doar sărăcia face ca celibatul să fie ruşinos.
O femeie singură având o avere frumuşică este întotdeauna respectată.
- Domnule Elton. - Domnule Elton.
Domnişoara Woodhouse. Domnişoara Smith.
Ce noroc.
Eram pe cale să-i fac o vizită familiei Clark.
Noi tocmai am fost pe acolo.
Harriet a fost destul de drăguţă pentru a mă lăsa să o însoţesc.
Domnişoară Woodhouse...
- Pot să vă însoţesc acasă ? - Cum să nu.
Harriet,
spune-i domnului Elton ce ai făcut la familia Clark.
Părea să aibă friguri, aşa că domnişoara Woodhouse...
... a privit...
... cum Harriet a avut grijă de biata femeie,
încălzind-o cu o pătură şi cu sufletul ei minunat.
- Spune-i despre supă, draga mea. - Despre supă ?
Scuze.
Nu aş putea spune...
- Nu fi atât de modestă. - Ei bine...
- Am încălzit nişte... - Supă ?
- Da, supă. - Draga mea...
Dantela mea.
Vă rog să mergeţi înainte. Voi veni şi eu îndată ce voi putea.
După ce am hrănit-o cu supă, am ridicat-o şi am dus-o la...
- Scaun ? - Sobă.
Sobă.
Bună ziua. Unde te duci ?
Către oraş, doamnă, ca să iau nişte supă.
Mă laşi să merg cu tine ?
Dragul meu, trebuie să mergi atât de repede ?
- Mama mi-a spus să mă grăbesc. - Ţi-ar place să jucăm un joc ?
- Ce vrei să spui ? - Da. Jur că da.
- E prea minunat. - Îmi place...
Aceasta să fie ? Declaraţia ?
Pur şi simplu, îmi place... ţelina.
Şi ce altceva ar trebui să servească decât...
- Ţelină ! - Ţelină !
Emma, fii atentă. Copilul.
S-ar putea să aibă vreo infecţie.
Ar putea fi cel mai minunat vlăstar Knightley.
- Mulţumesc. - Ar fi trebuit s-o aduceţi mai devreme.
Şi pare atât de atrăgătoare în braţele mătuşii sale.
Da. Nu-i aşa că fac o pereche splendidă ?
Cum a fost călătoria de la Londra ?
Dacă ai accepta şi adulţi cu mici capricii, aşa cum o faci cu aceşti copii,
poate că ne-am putea înţelege mereu.
E fascinant că orice dezacord dintre noi pare să fie mereu din vina mea.
Nu este fascinant, dar adevărat.
Poate că se datorează diferenţei de vârstă dintre noi.
Aveam 16 ani când te-ai născut tu.
Atunci e clar că îmi eşti superior.
Dar după 21 de ani nu s-a eliminat această diferenţă ?
S-a micşorat.
Haide, dragă Emma. Să fim prieteni şi să nu ne mai certăm.
Foarte bine.
Şi pot să spun că amândoi am avut dreptate, atât timp cât au existat bune intenţii.
Sper doar ca domnul Martin să nu fie prea dezamăgit.
Niciun bărbat nu ar putea să fie altfel.
Îmi pare tare rău.
Haide... dă mâna cu mine.
- Cina e servită. - Bine.
John.
Dragă soră, când ne vom întâlni cu noua ta prietenă, dra Smith ?
Va fi vineri cu noi la petrecerea de ajun de Crăciun a lui Weston.
Se pare că va fi o sărbătoare plină de promisiuni pentru ea.
Abia aştept această seară.
O petrecere e o petrecere, dar o petrecere de Crăciun...
Unde e domnişoara Smith ?
Am nişte veşti triste.
Domnişoara Smith e bolnavă şi nu poate fi cu noi în această seară.
Ce pierdere tristă pentru petrecerea noastră.
Îi vom simţi lipsa în fiecare moment.
Totuşi, simt, şi sper că şi tu eşti de acord,
că petrecerile restrânse sunt cele mai bune.
Mai degrabă prefer să fie prea puţini, decât prea mulţi.
Şi ce noroc că ninge acum şi nu ieri,
când ar fi făcut imposibilă această petrecere.
Asta ar fi fost o adevărată cauză de supărare, nu-i aşa ?
- Da, aţi dori un whisky ? - Nu acum.
- Un punci, atunci ? - Mulţumesc, da.
Mă tem că o asemenea vreme aspră nu ţine cu mine.
Ştiu prea bine asta, domnule Woodhouse.
Fiul meu, Frank, mi-a scris şi mi-a spus ceva foarte fascinant.
- Dră Woodhouse, vă e destul de cald ? - Da, mulţumesc.
- Când aţi aflat de aceste ştiri ? - Scrisoarea a sosit astăzi.
Şi odată ce am deschis-o, am avut parte de o surpriză minunată. Frank spunea...
Unele dintre celelalte doamne spuneau că nu e destul de cald.
- Mă simt destul de confortabil. - Da.
Apoi, am văzut cât de aproape eraţi de sobă şi m-am gândit că poate vă e prea cald.
Domnule Elton ! Mă aflu într-o perfectă stare de... căldură.
Prima dată nu-mi venea a crede,
aşa că am rugat-o pe doamna Weston să citească ea însăşi scrisoarea,
ca să fiu sigur că nu visam, dar într-adevăr Frank spunea că...
Domnişoară Woodhouse, ce aş putea face pentru ca tatăl dvs.
să se simtă confortabil ?
Eşti foarte drăguţ, dar îmi imaginez că el se simte foarte confortabil.
Mulţumesc pentru că sunteţi atât de atent.
Nu. Eu vă mulţumesc pentru că mă consideraţi atent.
Mă întrebam dacă aţi putea fi atât de drăguţ cât să-mi aduceţi un punci ?
Sper doar ca să pot îndeplini această rugăminte destul de repede.
Vă rog... Nu m-aş putea bucura dacă aş şti că v-aţi grăbit.
Senzaţional. Veşti chiar senzaţionale.
Şi acesta era sfârşitul scrisorii.
Merişor, mamă. Şi în curând va fi primăvară.
Emma, nu ştiu dacă m-ai urmărit cu atenţie mai devreme,
datorită altora care erau doritori de compania ta,
dar voiam să-ţi spun că Frank va veni în sfârşit.
Abia aştept să mă întâlnesc cu el,
dacă am să vi-l pot răpi puţin.
Asta dacă îl putem răpi de lângă mătuşa lui. De asta depinde.
A spus "da", dar nu ne-a oferit nicio dată.
Foarte prudent. Vremea asta nu e deloc prielnică pentru călătorii peste hotare.
Nu, nu, nu...
- Sper că nu inoportunez. - Nu.
Dar nu pot să nu mă gândesc la starea de sănătate a domnişoarei Smith.
Va fi bucuroasă să afle că sunteţi preocupat.
Cum aş putea să nu fiu preocupat ?
Toată situaţia e aproape disperată.
Nu-i nimic mai rău decât un gât inflamat.
Efectele sale sunt foarte neplăcute.
Şi de aceea trebuie ca, în prezenţa prietenului dtale,
să te rog să nu o mai vizitezi.
- Ce ? - Îţi asumi un mare risc...
Şi nu putem permite să se întâmple acest lucru, nu-i aşa, Knightley ?
Adică, e drept ?
Nu am şi eu dreptul de a mă plânge de ceva ?
Emma, vremea nu-i face bine tatălui tău. Vrea să plece.
Isabella şi cu mine îl vom duce acasă, acum, cu trăsura noastră.
- Ai vrea... ? - Nu vă îngrijoraţi, domnule.
- Vă asigur că e în siguranţă cumnata dvs. - Mulţumesc.
Domnule Weston ?
Veniţi, domnule Woodhouse. Să vă îmbrăcaţi bine.
- E clar că vremea e... - Domnişoară Woodhouse, vă rog.
- Soarta ne-a lăsat singuri cu un motiv. - Lasă-mi mâna.
Nu profit de dvs, ci de oportunitatea de a vă declara că...
- Pentru Dumnezeu, mergeţi înapoi. - Vă rog.
Sper că...
Nu. Mi-e frică de faptul că...
Sunt gata să mor dacă mă refuzi.
Neîndoielnic că ataşamentul meu arzător faţă de dvs.,
iubirea şi pasiunea mea nu mă pot reţine, dar au produs un efect puternic şi acum...
Domnule Elton. Sunt eu, domnişoara Woodhouse.
Alcoolul de la petrecere v-a făcut confuz.
Sunt bucuroasă să-i transmit mesajul domnişoarei Smith.
Dar trebuie să o faceţi direct şi nu prin intermediul meu.
Domnişoara Smith ?
Ce fel de mesaj aş vrea eu să-i trimit ?
- Domnişoara Smith ? - Domnule Elton, vinul v-a afectat minţile.
Dacă vinul a avut vreun efect, a fost acela de a-mi face curaj
să vă spun că vă iubesc !
Uimirea mi-e dincolo de tot ce-aş putea exprima.
Ca să-mi vorbiţi astfel, după purtarea dvs. faţă de dra Smith...
Niciodată nu mi-a păsat de dra Smith, nici de era vie sau moartă,
cu excepţia faptului că era prietena dvs.
Cine poate să se gândească la dra Smith, când dra Woodhouse e în apropiere ?
O, nu.
Tot ceea ce am spus sau am făcut a fost pentru a-mi dovedi adoraţia pentru dvs.
De ce altfel m-aş fi dus la Londra pentru a înrăma tabloul pictat de dvs. ?
Permiteţi-mi să...
Permiteţi-mă să interpretez această tăcere. M-aţi înţeles bine.
Staţi deoparte şi scutiţi-mă, vă rog, de intimitatea şoaptelor dvs.
Să înţeleg că niciodată nu v-a interesat persoana domnişoarei Smith ?
Cum puteţi să fiţi atât de surprinsă ? Nu aţi înţeles ghicitoarea trimisă ?
Ghicitoarea a fost pentru Harriet.
În mod clar nu-i era adresată ei, pentru că am lăsat-o acasă la dvs.
Dar...
Ea este o fată foarte bună. Sunt sigur că există şi bărbaţi...
care n-ar avea nimic să-i reproşeze.
Fiecare are propriul său nivel.
Dar nu am nevoie cu disperare de o alianţă ca să mă dresez drei Smith.
- Domnule... - Nu.
Am căutat prin acele vizite să vă curtez pe dvs.
Domnule, eu v-am văzut doar ca un admirator al prietenei mele.
Nu-mi vine să cred.
- E bine că greşeala se termină aici. - Este vina ei.
- Este şi vina mea. - Va face faţă dezamăgirii.
Las-o în pace.
Dar dvs. ce simţiţi în legătură cu ceea ce am spus ?
Domnule Elton,
orice speranţe pe care le-aş fi avut faţă de dvs. se refereau la Harriet...
... şi numai la Harriet.
Copilul meu drag !
- Ce este ? - O, dră Taylor... dnă Weston...
A avut loc o întorsătură în legătură cu ceea ce-mi doream
pentru Harriet şi domnul Elton.
O schimbare foarte neplăcută şi foarte dureroasă.
O, Doamne.
N-o să-ţi vină să crezi, dar...
Domnul Elton... Acum fii pregătită, căci...
Domnul Elton e îndrăgostit de tine.
Ştiai ?
Am avut bănuielile mele, dar petrecerea mi le-au confirmat.
Şi lucrul cel mai rău este că am convins-o să ţină la el.
Dacă n-ar fi fost asta, aş fi suportat orice,
dar e din vina mea şi numai a mea.
- Chiar şi domnul Knightley m-a avertizat. - Domnul Knightley ?
Era foarte supărat că am îndemnat-o pe Harriet
să respingă propunerea de căsătorie a lui Robert Martin.
- Fermierul acela drăguţ ? - Cel puţin am avut dreptate aici.
Bravo, Emma.
Dar altminteri, am făcut o greşeală groaznică.
Am căutat să împrietenesc doi oameni şi nu voi mai face asta niciodată. Niciodată.
Săraca fată.
Îşi va reveni. E tânără.
Aş vrea să-i pot uşura suferinţa, dar n-am nicio idee
cine ar putea fi potrivit pentru ea.
- William Coxe ? - Emma !
- Prea obraznic ? - Draga mea...
Ai spus că nu vei mai încerca niciodată să mai faci vreo combinaţie.
Da. Într-adevăr.
Aş vrea să existe vreo cale prin care să-i uşurez suferinţa
atunci când îi voi spune.
Mi-e teamă că cea mai bună modalitate e să i-o spui direct.
Da.
Presupun că voi spune: "Harriet..."
... am nişte veşti în legătură cu domnul Elton.
El...
- A trebuit să plece din oraş. - De ce ?
În scrisoarea către tatăl său, i-a scris că va pleca la Bath
pentru a se relaxa şi întâlni noi oameni.
Şi lucrul acesta mă aduce să spun ceva şi mai neplăcut.
Dră Woodhouse, nimic din ce mi-ai spune nu ar putea fi neplăcut.
De aceea, trebuie să recunosc că am greşit mult
în legătură cu un subiect ce ne-a ocupat ceva timp.
Domnul Elton ?
În timp ce îşi arăta admiraţia înflăcărată pentru tine ca persoană,
din păcate eu i-am capturat atenţia.
Fireşte că nu i-am răspuns la sentimente,
dar asta nu înseamnă că mă simt mai puţin stânjenită.
Şi îmi asum întreaga responsabilitate.
Nu !
Am simţit întotdeauna că nu merit afecţiunea domnului Elton,
aşa că nu-l pot învinovăţi pentru că simte la fel.
N-aş putea să te condamn,
pentru că ai fost o prietenă adevărată care credea c-ar fi posibil.
Harriet,
mereu am sperat că te-aş putea învăţa ceva.
Acum îmi dau seama că aş fi fericită să-ţi semăn câtuşi de puţin.
De abia au fost înţărcaţi. Mă gândeam că îţi vor place.
Nu pot decât să te binedispună.
Crezi că domnul Elton va cunoaşte alte domnişoare cât e plecat ?
Nu ştiu. Uite ce lăbuţe are.
Nu l-aş învinovăţi.
Mă întreb când se va întoarce.
Dragă, trebuie să-l uiţi o dată pe domnul Elton.
Da, scuză-mă. Ce drăguţ din partea ta să mă inviţi.
Uite ce ochi are.
Şi domnul Elton avea ochi căprui.
Harriet, ştiu un loc unde n-ai să poţi vorbi despre domnul Elton.
Cred că n-ai să poţi vorbi deloc.
Domnişoară Woodhouse, ce vizită neaşteptată.
Ce drăguţ că aţi venit să ne vedeţi. Nu-i aşa, mamă ? Vizită ?
Dar cel mai grozav este că...
tocmai vorbeam de un subiect ce vă interesează pe amândouă.
Te rog, să nu fie vreo scrisoare de la proasta de Jane Fairfax.
Da, uite-o, o scrisoare. De la doamna Cole...
care are veşti despre domnul Elton.
Deci...
Da, aici scrie: "A atras privirea fiecărei domnişoare."
Bineînţeles că asta nu poate fi o surpriză pentru niciuna dintre noi.
Doamne. Dră Smith, sunteţi palidă. Cred că vă e foame.
Să vă aduc o prăjitură. Nu e bine că avem musafiri, mamă ?
S-a întâmplat cel mai nostim lucru.
Mama tocmai întreba de Jane Fairfax, dacă avem veşti de la ea,
deşi ştia că nu e ziua în care Jane ne scrie.
Îţi aminteşti, mamă ? Nu e ziua de scris. Şerveţel... Scuze.
Vedeţi, primim în fiecare marţi o scrisoare de la Jane,
iar astăzi, după cum ştiţi este joi.
Şi am spus: "Mamă, am primit o scrisoare de la Jane, dimineaţă."
Şi mama a spus: "Dar e joi."
Vedeţi, Jane ne scrie marţea, iar astăzi este joi.
Iar eu, am zis: "Pe onoarea mea."
Poftim, domnişoară... Şerveţel. Scuzaţi. Poftim.
Şi ne-aţi putea rezuma scrisoarea în frumoasele dumneavoastră cuvinte ?
Şi să vă răpesc plăcerea de a asculta, dră Woodhouse, cuvintele lui Jane ?
Pe onoarea mea că nu. Unde e scrisoarea aia ? Uite-o.
Deci... Da, aici zice...
Vestea cea rea e că a răcit.
O, nu.
Ba da. Dar vestea bună o întrece cu mult. Cu mult mai mult...
Vine în vizită.
Trebuie să vii să ne ajuţi, dră Woodhouse, când va sosi...
pentru că altfel n-ar mai fi o vizită în toată regula.
Trebuie să stai chiar acolo. Şi trebuie să-i spui...
Ne bucurăm să vă avem lângă noi.
Cum aţi reuşit să plecaţi de acolo ?
Familia Campbell a plecat în vacanţă în Irlanda.
Aşa că am venit aici, unde e mai bine decât în orice vacanţă.
E mai amabilă decât credeam.
Spuneţi-i domnişoarei Woodhouse pe cine aţi văzut în Weymouth.
Frank Churchill. Pe el l-a văzut. Domnul Frank Churchill.
Auzim atâtea despre el, dar nu l-am văzut niciodată. E chipeş ?
Multă lume spune că este.
- E agreabil ? - În niciun caz nu e dezagreabil.
Cunoaşte multe lucruri ?
Toate afirmaţiile lui păreau corecte.
Îmi retrag cuvintele. Este...
... absolut imposibilă.
N-a vrut să-mi spună nimic despre Frank Churchill.
De ce îţi pasă aşa mult de Frank Churchill ?
Eu eram cea sociabilă, ea însă nu a fost deloc.
Poate o displaci pentru că ne distrage atenţia de la tine.
Serios, dle Knightley, eşti aşa de comic. Ar trebui să joci pe scena din piaţă.
Am veşti noi. Şi ştiu că-ţi plac veştile.
Da. Mereu mi-au plăcut.
Domnul Elton se va căsători.
Nu ştiu ce să spun...
- ... decât că sunt... - ... într-o stare totală de şoc !
- Ai auzit ? - Ce anume ?
Nu contează.
Tocmai veneam aici în vizită.
A început să plouă aşa că m-am adăpostit la băcănia familiei Ford.
- Domnişoară Smith. - Domnişoară Smith.
Bună ziua, domnule Ford. Domnule Ford.
În timp ce admiram un material, cine crezi că intră,
dacă nu Elizabeth Martin şi fratele ei ?
Am crezut c-o să leşin. M-au văzut şi au început să şuşotească.
Şi apoi, domnişoară Woodhouse...
Nu-mi vine să cred nici acum. A venit şi mi-a vorbit. A spus...
Îmi pare rău că n-am făcut cunoştinţă până acum.
Iar eu am spus...
Sunteţi prea amabilă.
Apoi l-am văzut pe el, pe domnul Martin,
domnul Martin al meu, îndreptându-se spre mine.
- Bună ziua, domnişoară Smith. - Bună ziua, domnule Martin.
Am reuşit să citesc "Dragostea pădurii". A fost foarte bună.
În sfârşit, am spus că trebuie să plec. Dar el m-a urmat.
Nici nu făcusem trei paşi afară şi el a şi spus...
Domnişoară Smith !
Mai bine o luaţi pe lângă grajdul domnului Cole.
Drumul e inundat.
Vă mulţumesc.
Domnişoară Woodhouse, vorbeşte-mi şi fă-mă să mă simt iar bine.
Cred că nu e momentul potrivit să-i spun că domnul Elton s-a logodit.
E ciudat fiindcă e prima dată când îl vezi pe domnul Martin,
de când i-ai refuzat cererea în căsătorie.
- Nu. - Tu...
Şi trebuie să spun că s-a purtat foarte frumos.
Acum, cel mai bun lucru pe care îl poţi face pentru tine...
este să-l uiţi pe domnul Martin definitiv.
Da, o voi face.
Am s-o fac imediat.
- Gata... l-am uitat. - Minunat.
Mă gândeam să desenez căţeluşii. Mi te alături ?
Da, te rog.
A fost foarte amabil din partea lui să mă avertizeze de inundaţie.
Da, dragă.
Şi-a udat haina cât a ieşit să-mi spună.
E haina pe care i-a dat-o doamna Martin de ziua lui.
Sper să nu răcească.
O, Dumnezeule.
Calul tău se spală pe copite sau pe aici sunt spirite rele ?
Ultima variantă din păcate.
S-a întâmplat ceva cu roata şi nu mă pot mişca.
Atunci va trebui să locuieşti aici. La revedere.
Bănuiesc că asta nu se face.
Vă ajut eu să ajungeţi acasă.
Vă mulţumesc mult, domnule...
Churchill. Frank Churchill.
Un nume pe care îl ştiu mai bine decât pe-al meu, la cât l-am auzit.
Soţia tatălui dumneavoastră a fost guvernanta mea.
Atunci dumnevoastră trebuie să fiţi domnişoara Woodhouse.
Ce încântare. Numai despre dvs. am auzit vorbindu-se.
Din câte ştiam de la doamna Weston, trebuia să veniţi mâine.
Mereu e plăcut să-ţi surprinzi prietenii venind mai repede.
N-aş face asta în orice situaţie,
dar am simţit că venind acasă, aş putea fi iertat.
Deci nu i-aţi văzut încă ?
Ar trebui să trecem pe la ei mai întâi. Se vor bucura nespus.
Nespus de bucuroşi că ne vom duce amândoi acolo.
Ca şi mine de altfel.
Domnişoară Woodhouse, aţi auzit ?
- Frank Churchill e aici. - Da. Şi chiar l-am întâlnit ieri.
- Da ? - Da.
M-a ajutat atunci când calul meu...
E chipeş ? E aşa cum vorbeşte lumea ?
Eu personal nu l-am văzut, deşi Jane l-a văzut...
şi spunea că nu e câtuşi de puţin neplăcut să-l priveşti.
Bănuiesc că nu-l voi vedea până la petrecerea familiei Cole,
care pare a fi peste un secol.
Dar sunt sigură că ne va copleşi...
Ei bine, trebuie să fim pregătite.
A sosit cumva vreo invitaţie pentru petrecerea familiei Cole ?
Nu, slavă Domnului. Cei din familia Cole sunt oameni de treabă,
dar ar trebui să mergem pe afară ca să ajungem acolo.
Bineînţeles că ar trebui să refuzăm pentru că sunt din altă clasă socială.
Dar n-aş vrea să spere în van.
- A adus James scrisorile ? - Nu ştiu.
Niciodată nu dau atenţie corespondenţei.
De ce nu ne scriu ?
Probabil ştiu că îi vom refuza.
Totuşi ca prieteni apropiaţi ai familiei Weston,
ar fi trebuit să aibă politeţea de a ne invita.
Sau poate nu sunt dorită ! Dar nu pot...
... să vă spun cât de încântată sunt că m-aţi invitat, doamnă Cole.
- Nu e minunat ? - Mulţumesc.
Dar începând de azi, este unul cu mult mai minunat în oraş.
- I-a fost dat lui Jane Fairfax. - Chiar ? Cine i l-a dat ?
Asta e partea interesantă. Nu se ştie autorul.
- Trebuie să fie de la colonelul Campbell. - Părinţii lui Jane au murit.
Iar familia Bates nu prea are o situaţie ca să... ştiţi voi...
Iar colonelul Campbell fusese un bun prieten de-al tatălui ei,
aşa că el şi familia lui au crescut-o.
Atunci, ei l-or fi trimis.
Jane tocmai a primit o scrisoare de la ei şi nu i-au spus nimic.
Poate e o surpriză.
O aşteptăm pe domnişoara Fairfax. Poate ştie ea mai multe.
De ce zâmbeşti ?
Zâmbesc pentru că mă întreb dacă mai e cineva
pe care să-l bănuim a fi patronul artistic al domnişoarei Fairfax.
- O cunoşti ? - Da, este foarte elegantă. Da...
Domnişoara Dixon, fiica colonelului Campbell,
este cea mai bună prietenă a domnişoarei Fairfax,
aşa că, poate domnişoara Dixon i-a dăruit pianul.
Domnişoara Dixon ? Ar avea sens.
La fel de mult sens, crezi, dacă ne-am gândi şi la dl Dixon ?
Nu pot să nu bănuiesc că după ce i-a cerut mâna domnişoarei Campbell,
o fată dulce, dar mai degrabă simplă,
dl Dixon s-a îndrăgostit de dra Fairfax, care până la urmă este...
Foarte elegantă, da. Dar ce te face să spui asta ?
Ei bine, şi ea trebuie să aibă aceleaşi sentimente.
De asta nu a plecat în vacanţă cu familia Campbell.
În loc de asta, a venit aici. Nu înţelegi ?
Acum, că dl Dixon a intrat în familia Campbell, ar fi fost prezent acolo.
Cred că prin venirea ei aici, dra Fairfax vrea să-i transmită dlui Dixon
că vrea să-l uite.
Şi cred că prin gestul cu pianul, domnul Dixon nu-i îngăduie asta.
Doamnă Bates, domnişoară Bates, vă rog, intraţi. Bine aţi venit la noi.
Bineînţeles că e doar o teorie.
Dar să vedem cum va reacţiona, dacă pomenim întâmplător numele dlui Dixon.
Draga mea, ştii cum au sosit doamnele Bates şi Jane Fairfax aici, azi noapte ?
Domnul Knightley a trimis trăsura lui.
Da, e foarte amabil.
Îl crezi capabil de mai multă mărinimie dezinteresată, decât mine.
În mintea mea a încolţit o bănuială de care nu pot scăpa.
Domnul Knightley şi Jane Fairfax formează o pereche.
Doamnă Weston, nu te apuca de peţit. Nu te pricepi deloc.
Jane Fairfax şi domnul Knightley ? E strigător la cer.
- Lăsând la o parte... - O, Dumnezeule...
Dar dacă pianul este de la domnul Knightley ?
Ai prins o idee şi exagerezi cu ea. Nici măcar nu e cu dânsa.
Ea e cu Frank, bietul de el.
Poate nu se arată în public, pentru a păstra taina.
Taci, dragă. Vine... Domnule Cole !
Domnişoară Woodhouse, ne faceţi onoarea de a încerca pianul ?
Mă tem că îmi lipseşte talentul.
Poate ar trebui s-o întreb pe domnişoara Fairfax ?
Nu aţi auzit-o pe domniţa mea ?
Spre grădină mergea şi cânta.
Mierla şi sturzul tăcură,
s-audă sunetele cristaline în pragul serii.
O, nu te-am văzut, domniţa mea,
acolo în grădină,
ruşinând trandafirul şi crinul,
fiind de două ori mai mândră.
Deşi pentru dânsa, eu nu însemn nimic,
deşi arareori mă priveşte,
deşi niciodată n-aş putea s-o curtez,
o voi iubi până la moarte.
Sigur aţi auzit-o pe domniţa mea,
spre grădină mergea şi cânta
amuţind toate ciocârliile,
în noapte sunetul cristalin se înălţa.
Dar sigur aţi văzut-o pe domniţa mea,
acolo în grădină,
cu raze de soare fiinţa-i se-ntrecea
când părul de aur îi strălucea.
Scuză-mă.
Ştii fragmentul din "Opera Cerşetorilor" ?
- Da. - Îl cântăm ?
Neprihăniţii sunt precum florile,
în plină strălucire,
ce în grădină,
pământului dau lucire.
Pe lângă ele se joacă albinele,
agitându-se şi adunându-se.
Iar fluturi ţipători
se scaldă veseli în culori.
Nu cântă minunat ?
Ba da.
Ce drăguţ din partea dumitale că ai trimis trăsura după ea,
pentru ca degetele să-i fie calde pentru concertul din seara asta.
Ai cântat minunat.
- Nici pe departe ca domnişoara Fairfax. - Nu.
Nu. Ai fost foarte... elegantă.
N-a fost drăguţ din partea familiei Campbell să-i facă aşa un dar generos ?
Nu sunt adeptul surprizelor.
Plăcerea nu e pe măsură, iar deranjul e considerabil.
O decizie proastă a familiei Campbell.
Domnişoară Fairfax, mai cântăm unul ?
Individul ăsta nu vrea decât să se bage în seamă.
Jane va răguşi. Domnişoară Bates ?
- Da, domnule Knightley ? - Trebuie să opreşti asta.
- Se va îmbolnăvi. - Chiar credeţi asta ?
- Da. - Aşa voi face. Jane ?
- Da, mătuşă. - Draga mea, vreau să-ţi spun ceva,
înainte ca tu şi domnul Churchill să începeţi alt cântec.
Ai o voce minunată, Jane.
Cred că ar trebui...
Domnişoară Woodhouse, scuză-mi deranjul, dar mătuşa mea s-a îmbolnăvit.
Nu e nimic grav, dar prezenţa mea acolo o va înveseli.
De aceea trebuie să mă întorc. Şi, deşi mă aştept ca tata să vină în orice clipă,
n-am putut să plec fără să trec pe aici.
Nici măcar cinci minute nu le-ai acordat domnişoarelor Fairfax şi Bates ?
- Ce ghinion. - Nu. M-am oprit întâi acolo.
După toată bunătatea lor, n-aş vrea să le desconsider.
Dar nu la familia Bates sau la mătuşa mea mă gândesc acum,
când trebuie să plec.
Trebuie să vă spun ceva personal.
Cred că v-aţi dat seama foarte uşor că am început să am anumite sentimente
pentru cineva foarte delicat şi blând, pe care până acum le-am ascuns.
Totuşi, mereu m-aţi făcut să mă simt în largul meu,
aţi fost atât de prietenoasă încă de la sosirea mea,
încât nu mai consider onorabil să le ţin ascunse faţă de dumneata.
Pe scurt, domnişoară Woodhouse, nu pot decât să vă spun...
Domnule Weston.
Doamna Weston a promis că va coresponda.
Binecuvântările unei corespondente când ai nevoie de veşti.
În scrisorile ei voi fi la Highbury,
şi totodată aici... cu dumneata.
Deci mă iubeşte.
Era gata să-mi mărturisească asta atunci când tatăl său a dat buzna.
M-am simţit apatică după ce a plecat şi am avut un soi de migrenă,
aşadar sunt şi eu îndrăgostită.
Trebuie să mărturisesc că mă aşteptam ca dragostea să fie altfel.
Voi afla cât de profundă e dragostea, prin absenţa lui.
Cât aş vrea să fie aici mâine, pentru că am o sarcină dificilă.
Domnul Elton îşi aduce proaspăta soţie la ceai.
Casa ta îmi aminteşte de Maple Grove,
care este reşedinţa fratelui meu, domnul Suckling.
- Suckling. - Holul ?
- Şi mărimea camerelor ? - Da.
Chiar mă frapează asta.
Aproape că mă visez locuind aici.
Mă bucur că te simţi în largul tău.
Fratele şi sora mea vor fi încântaţi de locul acesta.
Oamenii cu proprietăţi mari sunt mereu bucuroşi să cunoască alţii cu...
... proprietăţi mari.
Mă tem că supraestimaţi Hartfieldul. Surrey abundă în frumuseţe.
Nu-mi spune de Surrey. Mereu îl numesc "Grădina Angliei".
Da, dar multe comitate sunt numite în felul acesta.
Nu cred să fie aşa.
N-am auzit decât de Surrey.
Nu ştiu prea multe despre alte locuri.
Noi suntem... mai liniştiţi.
- Înclinaţi mai mult să stăm acasă. - Da.
Sănătatea tatălui dumitale cred că te împiedică să călătoreşti.
De ce nu încearcă Bath ? I-ar face mult bine.
A fost... acolo înainte, dar nu a simţit nicio îmbunătăţire.
Dacă nu-i face niciun bine, măcar îi mai ridică moralul,
pentru că, din câte am înţeles, uneori e deprimat.
Trebuie să-l duci. Cu câteva rânduri scrise de mine...
Şi crema societăţii va fi prezentă acolo.
Şi în special prietena mea, doamna Partridge...
Mulţumesc, dar nici nu intră în discuţie să mergem la Bath.
Doamnă Elton, nu v-am întrebat dacă aveţi talent la muzică
şi asta pentru că aveţi deja un renume.
Tot oraşul ştie că sunteţi o artistă desăvârşită.
- Sunt pasionată de muzică. - Da, soţia mea...
Şi prietenii spun că nu sunt lipsită de gust.
De fapt, i-am spus domnului "E" când mi-a cerut mâna,
i-am spus că nu aveam nevoie de două trăsuri, cum aveam înainte,
şi m-aş fi putut acomoda chiar şi într-o casă mai mică...
Vechea mea casă era mult mai mare, credeţi-mă.
Dar nu, lumea nu e ceva necesar pentru mine,
pentru că sunt binecuvântată cu atâtea daruri... aici.
"Dar," am spus, "fără muzică, viaţa mea ar fi un gol".
De fapt, noi două ar trebui să punem bazele unui club muzical.
Am putea avea întâlniri în casa dumitale sau în a noastră.
Pentru că nu vreau să renunţ la talentul meu.
- Nu-i aşa ? - Doamnă Elton...
Sunt sigură va fi nevoie de ceva mai important decât schimbarea reşedinţei,
pentru a vă distruge ceva atât de măreţ ca talentul.
Eu una nu-l consider măreţ.
Ştiu doar că prietenii mei sunt de această părere.
Am cunoscut familia Weston.
Este deja preferata mea.
Şi am fost surprinsă cât de delicată e doamna.
Nu a fost guvernanta ta ?
Modestia doamnei Weston o face un model pentru orice femeie.
- Într-adevăr, e... - Ştiţi cine a venit cât eram acolo ?
Nu-mi pot imagina.
Knightley.
"Knightley" ?
Knightley. Prietenul domnului "E".
Măcar există un prieten cu care să nu-i fie ruşine.
Un gentleman adevărat.
"Knightley" ?
Nu l-a văzut niciodată până acum şi i-a zis "Knightley".
Am văzut-o la biserică. Părea...
Vulgară ? Necioplită ? Îngâmfată ? Proastă ?
- Ce mai faceţi, doamnă Starr ? - Bună dimineaţa, domnişoară Woodhouse.
Părea mulţumită de descoperirea ei că domnul Knightley este un gentleman.
Mă îndoiesc că el îi va întoarce complimentul de a o numi "doamnă".
- Bună dimineaţa, domnule Simons. - Bună dimineaţa, domnişoară Woodhouse.
A propus să punem bazele unui club muzical.
E posibil ca dl Elton s-o fi cunoscut când făcea voluntariat la un azil de nebuni ?
Există un singur lucru de făcut în cazul ei.
- Ce ? - Trebuie să dau o petrecere pentru ea.
Altfel toţi vor şti cât de mult o displac.
Suntem aşa încântaţi de petrecere.
Ştiţi pe cine ador ?
- Pe cine l-aş ţine numai lângă mine ? - Knightley ?
Jane Fairfax.
Sunt înnebunită după dânsa.
Ştiţi ce admir cel mai mult la ea ?
E timidă. Sunt o mare susţinătoare a timidităţii.
Bănuiesc că sunteţi familiari cu versurile:
"De prea multe ori florile îmbobocesc ascunse privirii."
Trebuie să ne asigurăm că nu se va întâmpla şi iubitei Jane.
Nu e niciun pericol. Familia Campbell are mare grijă de ea.
Orice avantaje ar avea din partea lor, au început să dispară simţitor.
Dar dacă noi două vom da exemplul, mulţi ne vor urma.
Trăim într-un mediu în care Jane Fairfax nu poate incomoda.
O voi adopta, pur şi simplu,
şi cred că ar trebui să faci şi tu asta, împreună cu mine.
Pentru prima dată în viaţă, o compătimeam pe Jane Fairfax.
Orice-ar fi făcut, nu o merita pe doamna Elton.
Jane s-ar putea bucura de atenţia doamnei Elton,
de vreme ce nimeni altcineva nu i-o acordă.
Se pare că primeşte o atenţie deosebită din partea dumitale.
Oricine ar putea să ştie că ţin la ea.
Şi ştii şi cât de mult ?
Deci voi două aţi stabilit că eu ar trebui să mă însor cu Jane Fairfax ?
Nu.
N-ai mai putea să vii şi stai de vorbă cu noi, dacă ai fi căsătorit.
Jane Fairfax este o tânără fermecătoare.
Dar nu e o femeie temperamentală, aşa cum îşi doresc bărbaţii de la o soţie.
O admir,
dar nimic mai mult. În niciun caz.
Nu.
Văd că domnul Weston e acasă. Mă duc să-l văd.
Ei bine, doamnă Weston, ce mai spui de bănuielile dumitale acum ?
Se străduieşte atât de mult să arate că nu e îndrăgostit de ea,
încât se pare că mai mult ca sigur este.
- Serveşte-te. - Mulţumesc.
Foarte amabil din partea dumitale s-o inviţi pe Jane Fairfax astă seară.
Vorbele dumitale de acum câteva zile, m-au făcut să mă ruşinez.
Nu mi-am dat toată silinţa.
Eşti capabilă de multă bunătate.
Întotdeauna eşuez.
Şi mă îndoiesc că va considera asta bunătate.
Jane, eşti o fiinţă tare fragilă.
Nu dai atenţie delicateţii fizicului tău.
Jane... Knightley !
Ajută-ne ! Knightley !
Jane a fost ieri la poştă, prin ploaie...
... riscându-şi mult sănătatea.
Jane, biata de tine.
Ăsta e un semn că nu am fost acolo să am grijă de tine.
Knightley. Spune-i. Spune-i !
Sunt sigur că îşi cunoaşte limitele, doamnă Elton.
Dar, desigur...
- Ai grijă de dumneata. - Mulţumesc.
Domnule Weston.
Nu te-am mai aşteptat. Am început fără tine.
Mă iertaţi, domnule Woodhouse. Emma... Nu, vă rog.
Drumul dinspre Londra a fost foarte greu sau poate că aşa mi s-a părut...
pentru că eram nerăbdător să vă dau nişte veşti.
Mătuşa lui Frank se însănătoşeşte şi Frank cumpără o casă în Highbury.
- Veşti bune într-adevăr. - Nu mai spune.
Va trebui să fac ceva cu domnul "E" pentru a-l întâmpina la venire.
- Domnule "E" ? - Da, aşa e, noi...
Highbury e puţin altfel de când a plecat.
Deşi a apărut altcineva, dacă eu una mă pot numi "apariţie".
Personal n-aş face-o. Îi citez doar pe alţii.
Dar cred că domnul Frank Churchill va găsi mici schimbări
prin vecinătate, de când şi-a vizitat bunul tată.
Frank Churchill.
Trebuie să recunosc că nu sunt amorezată de Frank.
Nu m-am gândit la el de când a plecat. Doar când Harriet l-a pomenit zilele astea.
Harriet şi Frank.
Nu le-ar sta bine împreună ?
M-aş simţi uşurată să ştiu că va avea cineva grijă de Harriet.
Poate îi invit pe amândoi la bal.
Norocos cel care o schimbă pe Emma pentru Harriet.
Nimic nu mi s-ar părea mai atrăgător
decât o seară în care să vezi alţi oameni dansând.
- Haide. - Atunci va trebui să dansezi şi tu.
Nu-mi place. Mai bine aduc băţul ăla.
Voi încerca să-mi amintesc să-l aduc la bal.
Vreau doar să stau aici unde e confortabil.
- Domnişoară Woodhouse. - Domnule Churchill.
Am venit mai devreme ca să-i pot fi de ajutor tatălui dumneavoastră.
De fapt, ai întârziat, toţi musafirii sunt aici ca să-l ajute cu petrecerea.
Până şi Hampstead.
- Aşteptaţi pe cineva ? - Pe doamna Elton.
- Doamna Elton ? Pentru ce ? - Am auzit multe despre ea.
O aduce pe Jane Fairfax cu trăsura ei.
Poate în seara asta o putem întreba pe Jane Fairfax de domnul Dixon.
Sau ţi-ai făcut curaj cât timp am lipsit eu ?
Ele or fi ?
Te rog să mă scuzi.
- Frank mi-a spus ceva incredibil. - Spune-mi.
A auzit de doamna Elton şi tot vrea s-o cunoască.
- Bună seara ! - Doamnelor...
O spun întruna,
nu există loc, cu oameni mai drăguţi, ca Highbury.
Nici nu făcusem doi paşi de la trăsură, poate chiar mai puţin,
când Frank Churchill ne-a întâmpinat.
Ne-a întâmpinat ca să vadă dacă nu avem nevoie de ajutor.
- E aşa de săritor. - Bună seara, domnule Cole.
Domnule Churchill, tocmai le spuneam domnişoarelor Woodhouse şi Weston...
cât de săritor eşti.
Eu n-am să vă uit bunătatea, toată viaţa mea.
Nici eu şi nici mama.
De când i-aţi înlocuit niturile de la ochelari,
nu numai că sunt ca noi, dar sunt şi mai buni.
Vă suntem îndatorate.
Ia priviţi ce minunăţie de cameră.
Vă place coafura lui Jane ? E singură şi-a făcut-o.
Iată familia Hughes. Trebuie să mă duc să-i salut.
Harriet e singură.
Nu dansaţi, domnule Elton ?
Îndată, doamnă Weston, dacă-mi veţi fi parteneră.
Doamne, eu nu sunt o dansatoare. Lăsaţi-mă să vă găsesc o parteneră.
Deşi sunt căsătorit demult,
mi-ar plăcea să dansez cu doamna Gilbert.
Doamna Gilbert mi-a spus că nu doreşte să danseze în seara asta,
dar văd o tânără domnişoară căreia i-ar plăcea să danseze: dra Smith.
Domnişoara Smith !
Nu am zărit-o acolo.
Sunteţi foarte amabilă că mi-aţi arătat-o
şi dacă nu eram un om însurat demult, dansam bucuros cu ea.
Dar zilele mele de dans s-au terminat.
Pot spune că în momentul în care aţi adus-o pe ringul de dans
am fost mândră să vă numesc prietenul meu.
Soţii Elton n-au nicio scuză.
Trebuie să vă spun că nu doresc s-o rănească doar pe Harriet.
Se pare că vor să te umilească şi pe tine, Emma. De ce ?
În mod sigur doamna Elton nu are motive să te displacă.
Mărturiseşte acum, dragă prietenă.
Voiai să se însoare cu Harriet.
Am vrut şi acum ei nu mă iartă.
Doamne, cum am putut să mă înşel atât de rău ?
Ce folos că am aproape 22 de ani când mai am aşa multe de învăţat ?
Ştii mai multe decât crezi.
Ştiu că-ţi sunt datoare că m-ai atenţionat asupra erorii în privinţa dlui Elton.
I-ai văzut o latură pe care eu nu am observat-o.
În schimbul mărturisirii dumitale,
trebuie să spun că ai ales mai bine pentru el, decât a făcut-o dânsul.
Dar Harriet Smith are nişte calităţi de primă clasă,
care îi lipsesc doamnei Elton cu desăvârşire.
Prietena dumitale m-a surprins în mod plăcut.
Emma, e ultimul dans. Vino, să dai exemplu musafirilor tăi.
Cu plăcere.
Cu cine vei dansa ?
Cu dumneata, dacă îmi vei cere asta.
Te-ai dovedit a fi un bun dansator, în ciuda protestelor,
şi n-ar trebui să fie ceva nepotrivit ca noi să dansăm.
Până la urmă, nu suntem frate şi soră.
Frate şi soră ? Nu, nu...
În mod sigur nu suntem.
Ce veşti ai ?
Trebuie să aşteptăm până vom fi la tine în casă, în faţa şemineului.
- Acolo trebuie să-ţi spun. - Bine, atunci.
Nu a fost minunat balul ?
M-am distrat de minune. Parcă a fost un vis.
E în ordine dragă. S-o luăm la pas mai repede.
Spune-mi mai multe despre bal.
A fost foarte...
Repede, ia-i poşeta. Înconjuraţi-le, la naiba !
Opriţi-vă. Opriţi-vă.
La o parte !
Cum aş putea să-ţi mulţumesc ? Ai fost aşa de curajos.
Îţi datorez totul.
Domnişoara Woodhouse se va ocupa de dumneata.
Dacă nu mai aveţi nevoie de mine, mă duc să-l văd pe tata.
Desigur. Fii binecuvântat pentru ajutor. Fii binecuvântat de o mie de ori.
Dumnezeule.
Ce amiază !
Atâtea probleme pentru ceva de care trebuia să mă ocup demult.
Am ajuns la o decizie în privinţa domnului Elton.
Am terminat-o cu el.
N-am să-l uit niciodată pe el sau pe soţia lui, la bal.
Ca să-mi demonstrez spusele, voi distruge ceva acum,
pe care am crezut c-o voi preţui toată viaţa.
Ştii ce e, desigur.
Ai uitat oare ?
Domnul Elton s-a tăiat la deget şi m-ai sfătuit să-i bandajez rana.
Am tăiat prea mult bandaj aşa că l-am făcut bucăţele,
iar el s-a jucat cu una dintre ele până când am terminat.
A lăsat-o lângă scaunul lui.
Iar eu, în prostia mea, am păstrat-o cu sfinţenie.
- Dragă Harriet... - Acum pare ceva prostesc.
Dar uite ceva ce i-a aparţinut de drept.
L-a lăsat odată aici şi l-am luat.
Obişnuiam să-l iau...
... şi să-l ţin.
Dar gata.
Vreau să scap de lucrurile astea şi tu să-mi fii martoră.
Cred c-ar trebui să le ard.
Cred că ar fi un lucru înţelept şi eliberator.
Adio, domnule Elton.
Bună, domnule Churchill.
Când te măriţi, trebuie să mănânci căpşuni la nuntă.
Eu n-am să mă căsătoresc niciodată.
Chiar aşa ?
Era sigură că nutreşti anumite sentimente pentru cineva.
Serviciul pe care ţi l-a făcut, l-ar face foarte drag sufletului tău.
Nu pot să-ţi spun cum m-am simţit când mi-a venit în ajutor.
Am trecut de la agonie la extaz doar când l-am zărit.
E o alegere bună pentru tine.
Dar nu te entuziasma prea tare până nu eşti sigură de el.
Te sfătuiesc aşa pentru că nu mai vreau să mă amestec.
Nici n-am să-i pronunţ numele în faţa ta.
Numai pentru că te-ai gândit la el, este un semn că ai gusturi bune.
Am veşti minunate.
Ţi-am găsit un loc de muncă.
Este la o familie din Bath, iar slujba este de...
Sunt flatată, dar nu vreau să părăsesc Highbury.
Ca protectoare a ta, nu-ţi pot permite să gândeşti aşa.
Sunt sigură că toată lumea mă aprobă.
Care sunt opţiunile tale, până la urmă, Jane ?
Sandvişurile astea sunt delicioase, doamnă Elton.
Sunteţi expertă în bucătărie.
Nu mă laud singură niciodată,
dar prietenii îmi spun că sigur mă pricep să fac sandvişuri.
- Jane... - Ce-ar fi să jucăm ceva ?
Propun ca fiecare dintre noi să-i zică domnişoarei Woodhouse ceva amuzant.
Poate fi un lucru foarte inteligent,
două lucruri moderat de inteligente
sau trei lucruri foarte plictisitoare chiar.
În schimb, domnişoara Woodhouse va râde copios la toate.
Nu mă pretind înţeleaptă,
deşi am destulă experienţă, desigur.
Aceste divertismente sunt permise de Crăciun, la căldura focului.
Dar, după părerea mea, afară nu au niciun haz.
Domnişoară Woodhouse, vă rog să mă scuzaţi.
Şi pe mine. Sunt un bărbat însurat demult.
N-am nimic de zis care s-o amuze pe domnişoara Woodhouse...
... sau pe oricare altă domnişoară.
Ei bine...
Mie nu mi-ar fi prea greu, atâta timp cât sunt permise trei lucruri plictisitoare.
Foarte plictisitoare. Cum o să deschid gura...
am să spun trei lucruri plictisitoare, nu-i aşa ?
Cred că ar fi o problemă.
Mă îndoiesc. Întotdeauna reuşesc să spun lucruri plictisitoare.
Da, dragă. Dar vei avea restricţie la doar trei.
Asta-i sigur.
Da.
Eu... eu...
Înţeleg. Înţeleg la ce s-a referit.
O să-ncerc să-mi ţin gura.
Cred că sunt foarte dezagreabilă.
Altfel... n-ar fi spus aşa ceva unei vechi prietene.
Ei bine... doar trei.
Da.
Domnişoară Bates, îmi faceţi plăcerea de a mă însoţi,
cât voi mai culege nişte căpşuni ?
Vă mulţumesc, domnule Knightley.
Ar fi o încântare.
Emma ?
Cum ai putut fi atât de insensibilă cu domnişoara Bates ?
Cum ai putut fi atât de insolentă cu o femeie de vârsta şi starea ei ?
N-am crezut că se poate aşa ceva.
Cum am putut spune asta ? Îndrăznesc să spun că n-a înţeles.
Te asigur că a înţeles pe deplin.
Numai despre asta vorbeşte.
Aş fi vrut s-o fi auzit când îţi lăuda răbdarea cu care o suportai,
în timp ce societatea ei era atât de răutăcioasă.
Ştiu că nu e fiinţă mai bună ca ea în toată lumea, dar trebuie să admiţi...
că pe cât e de bună, pe atât e de ridicolă.
Dacă era o femeie înstărită sau egală cu tine ca situaţie,
nu m-aş fi certat din cauza oricărei libertăţi a manierelor.
Dar ea e săracă !
Mai săracă decât atunci când a venit pe lume.
Şi va rămâne în continuare fată bătrână şi-i va fi mai rău.
Dată fiind situaţia ei precară, ar trebui să-i arăţi toată compasiunea ta.
Ai procedat foarte urât, Emma.
Foarte urât.
Te-a privit cum ajungi de la vremea în care erai onorată de atenţia ei...
... la asta.
Să o umileşti şi să râzi de ea...
în faţa unor oameni care se vor lăsa influenţaţi de comportamentul tău...
Nu-mi face plăcere să-ţi spun lucrurile astea.
Dar trebuie să-ţi spun adevărul cât încă mai pot.
Dovedind că-ţi sunt prieten, fiindu-ţi sfătuitor onest,
şi sperând că într-o zi vei arăta că am de ce să cred în tine
mai mult decât o faci acum.
Bună ziua, domnişoară Woodhouse. Vă rog să intraţi.
Un moment, vă rog.
Mamă, spune-i că nu mă simt bine şi că stau în pat.
Intenţionam să vă vizitez...
... şi să-mi iau rămas bun.
Adică ai mers atâta drum într-o noapte aşa rece ?
Bineînţeles.
Draga mea, cum simţeau vechea mea prietenă şi fiica ei ?
Emma le-a vizitat pe doamna şi domnişoara Bates.
- Mereu e aşa de bună cu ele ! - Nu, tată.
Ele au fost cele care m-au suportat şi mi-au arătat bunătate.
Prostii, fiica mea. Grija pe care le-ai arătat-o...
Le-am arătat grijă, dar nu bunătate,
o virtute pe care unii prieteni se îndoiesc că o mai am.
Un prieten adevărat nu se îndoieşte...
... ci speră.
Trebuie să plec.
Plec din oraş pentru a-i vizita pe John şi lsabella.
Îmi pare rău că nu am fost aici mai devreme...
ca să fi putut vorbi.
Şi mie.
Când te vei întoarce ?
Nu ştiu.
Există o chestiune delicată şi complicată pe care trebuie s-o discut cu fratele meu.
Bine, atunci...
Mătuşa lui Frank Churchill a murit, îndepărtându-l de locurile astea.
Asta creşte şansele lui Harriet având în vedere că mătuşa lui n-ar fi fost de acord.
Continui încercarea de împăcare cu domnişoara Bates.
Deşi lucrurile nu s-au reparat în totalitate,
presimt un nou început pentru prietenia noastră.
Pe deasupra, îndrăznesc să spun că dacă domnul Knightley...
Domnul Knightley...
Dacă m-ar fi privit pe ascuns, dacă ar fi putut vedea în sufletul meu,
cred că n-ar fi găsit, de astă dată, nimic de reproşat.
Frank... s-a logodit.
Nu pot să cred. Aşa repede ?
Repede ? Logodna dura de ceva timp.
Emma, Frank era logodit în secret cu Jane Fairfax.
Dumnezeule.
- Nu poate fi adevărat. - Sunt logodiţi din octombrie,
iar logodna a avut loc la Weymouth prin intermediul lui Charles Dixon.
Domnul Dixon.
A ţinut totul secret, de teamă că mătuşa lui nu va fi de acord.
L-a supărat pe tatăl lui şi pe mine, mai ales că a mai rănit pe cineva.
Nu pot pretinde că nu înţeleg spusele tale, dar lasă-mă să-ţi iau o piatră de pe inimă.
A fost o vreme când mă simţeam ataşată de Frank.
Din fericire, asta a încetat şi de ceva timp nu mai simt nimic pentru el.
Asta era cea mai mare îngrijorare a mea.
Doar ştii că asta era şi dorinţa noastră.
Imaginează-ţi ce rău ne-a părut pentru tine.
Nu e nevoie să vă mai faceţi griji.
Deşi, cum a putut veni aici şi să mă trateze în felul acesta ?
E crud. E foarte crud.
Da, dragă. Dar parcă spuneai că nu mai simţi nimic pentru el.
Da, dar el nu ştia asta.
Profită de o coincidenţă binevenită.
Emma, e un bărbat bun, oricât de greşit ar fi acţionat.
Dragă, pot să te rog să-l linişteşti pe domnul Weston ?
Şi el a fost la fel de îngrijorat.
Poţi să-i spui ce bucuroasă eşti că Frank...
şi-a găsit o fată de caracter ?
Nu ştiu cât e de caracter, dacă s-a logodit cu un om
care se preface a nu fi logodit
şi induce în eroare domnişoare atrăgătoare şi sensibile.
Iată-l pe cel mai norocos tată din întreaga Anglie.
Mulţumesc.
Nu sunt cele mai neobişnuite veşti cele despre...
domnul Churchill şi domnişoara Fairfax ?
- Ştiai ceva ? - Crezi că dacă ştiam...
te mai încurajam să simţi ceva pentru el ?
Dacă aş fi ştiut, te-aş fi avertizat.
M-ai fi avertizat ? De ce ?
Doar nu-ţi închipui că-mi pasă de Frank Churchill.
Cu... cum adică ?
- Spuneai că iu... iubeşti un bărbat... - Nu i-am spus numele,
dar sper că mi-am demonstrat bunul gust, alegându-l în locul lui Frank Churchill.
Frank Churchill !
Mai mult, nici n-aş fi visat vreodată la el
decât atunci când mi-ai spus că e minunat.
Da, dar am crezut că te referi la...
Că numai gândindu-mă la el era un semn că am gusturi bune.
- Astea au fost vorbele tale. - Dar am crezut că te referi la...
Dacă nu le-aş fi auzit, nici n-aş fi îndrăznit să sper.
Harriet, te rog.
Înainte să continuăm, trebuie să clarificăm ceva.
E posibil să vorbeşti de...
domnul Knightley ?
Aşa este.
Dar vorbeai despre serviciul pe care ţi l-a făcut Frank Churchill
atunci când te-a salvat de ţigani.
N-am spus asta.
Îmi amintesc perfect.
Dacă am spus de salvare, mă refeream la domnul Knightley,
când m-a invitat la dans după ce domnul Elton m-a umilit.
Atunci am ştiut ce bărbat minunat este.
Dumnezeule. Asta e o greşeală îngrozitoare.
Ce e de făcut ?
Trebuie oare făcut ceva ?
Cred că îl consideri mai presus de mine decât ar fi fost domnul Churchill.
- Şi totuşi ai spus... - Harriet ?
Ai...
Ai vreo bănuială că domnul Knightley ţi-ar împărtăşi afecţiunea ?
Da, am.
Mi-ai spus să mă port aşa cum se poartă el şi asta am făcut.
Am greşit că am sperat ?
Harriet,
mă încumet să spun că domnul Knightley
e ultimul bărbat din lume care ar da de înţeles unei femei
că simte pentru ea mai mult decât ceea ce simte.
E tragic.
De ce ar fi tragic ca Harriet să se îndrăgostească
de un bărbat pe care îl admiri atât ?
M-am întrebat de multe ori de ce mă nelinişteşte asta
şi am ajuns la concluzia că nu-l admir pe domnul Knightley atât cât credeam.
Îl iubesc...
... atât de mult.
În afară de tine şi tata, părerea lui contează cel mai mult.
- Copila mea... - N-am ştiut până când biata Harriet
nu mi-a spus că el ar putea să-i împărtăşească afecţiunea.
Apoi m-am îmbolnăvit la gândul că l-aş putea pierde
şi am ştiut că nimeni nu trebuie să se căsătorească cu domnul Knightley
decât eu.
Ce divin.
Dar e prea târziu.
Înainte să plece mi-a zis...
Există o chestiune delicată şi complicată
pe care trebuie s-o discut cu fratele meu.
Sper că fratele lui îl va sfătui să fie atent.
Până la urmă nu ştim nimic de părinţii ei. Ar putea fi piraţi.
Draga mea, Harriet îmi place foarte mult, la fel ca şi ţie.
Dar ţine minte, sentimentele ei sunt dovada sentimentelor ei, doar.
Nimic nu e sigur până când nu se întoarce domnul Knightley.
Aştept şi mă tem în acelaşi timp.
Nu ştiu cum o să mă port la vederea lui.
- Ghidează-te după comportamentul lui. - Dar, Doamne !
Dacă pare fericit, voi şti că se va însura cu Harriet
şi nu cu mine, voi şti că n-o să-l las să-mi spună.
N-aş putea suporta să aud vorbele astea.
Dacă pare trist voi şti că John l-a sfătuit să nu se însoare cu Harriet.
Îl iubesc pe John.
Sau va fi trist pentru că va trebui să-mi spună că se însoară cu prietena mea.
Cum de-l lasă John să facă aşa ceva ? Îl urăsc pe John.
Draga mea, nu poţi face nimic până nu se întoarce.
Şi până când se întoarce, trebuie să ţi-l scoţi din minte.
Vei putea ?
Sigur.
Mi-am pierdut inima, dar nu şi autocontrolul.
Dragă jurnalule.
Azi am încercat să nu mă gândesc la domnul Knightley.
Am încercat să nu mă gândesc la el când am stabilit meniul cu bucătarul.
- Vine şi domnul Knightley ? - De ce întrebi asta ?
Friptura de miel e preferata lui.
Am încercat să nu mă gândesc la el în grădină,
când am rupt de trei ori petalele margaretelor,
ca să descopăr sentimentele lui pentru Harriet.
N-ar trebui să mai creştem margarete în grădină.
Sunt nişte flori mici, lipsite de strălucire.
Şi am încercat să nu mă gândesc la el când m-am dus la culcare.
Dar ceva trebuia făcut.
Dumnezeule, dacă nu se poate hotărî să-mpartă viaţa cu mine,
e drept oare să cer să n-o împartă cu nimeni ?
Să continuăm aşa, ca până acum,
el vizitându-ne la orice oră,
întotdeauna o rază de soare în vieţile noastre,
un membru drag al familiei noastre ?
Aş fi mulţumită să rămână singur, Dumnezeule.
Asta e. Dacă ar rămâne singur, Doamne,
cu asta m-aş mulţumi pe deplin.
Aproape.
Amin.
Emma !
Iartă-mă.
Eram pierdut în gândurile mele.
Şi ce mai faci ?
Fericit ?
Ei bine... sunt bucuros să te văd, ca de obicei.
- Nu ştiam că te-ai întors. - Abia m-am întors.
- Da, de abia. - Da.
Mă duceam acasă.
Tocmai am fost acolo.
- Pot să te însoţesc ? - Desigur.
Doamne.
- Poftim ? - Poftim ?
Ceva despre friptura pentru doamne.
- Trebuie să te întreb ceva. - Aşteaptă.
Acum că te-ai întors, am nişte veşti care te vor surprinde.
Ce fel de veşti ?
Dintre cele mai bune. O căsătorie între doi oameni...
Da, între Jane şi domnul Churchill.
Mi-a scris domnul Weston.
- Fără îndoială că nu ai fost surprins. - Mda...
Dar par sortită orbirii.
Timpul îţi va vindeca rănile.
Rănile ?
Ştiu că ai fost extrem de dezamăgită de acest secret.
E un tip josnic.
Eşti bun.
Dar trebuie să-ţi spun că am observat repede lipsa de calităţi a lui Frank,
onestitatea fiind una dintre ele, pentru mine fiind esenţială la un prieten.
Emma... e adevărat ?
A insistat în privinţa mea, dar nu m-a rănit.
Da.
A obţinut tot ce a vrut, pe socoteala altora
şi fără nicio pierdere pentru el.
Mă supără teribil.
Totuşi există ceva pentru care îl invidiez.
Ţi-am spus că ne-am pus un jgheab nou ?
Nu vrei să mă întrebi despre motivul invidiei mele ?
Dar poate că eşti înţeleaptă.
Dar eu...
Eu nu pot fi înţelept. Emma, trebuie să-ţi spun ceea ce tu nu vrei să întrebi.
- Deşi aş vrea să tac în acest moment. - Atunci n-o spune.
Nu spune ceva care să ne rănească pe amândoi.
Foarte bine.
O zi bună.
Domnule Knightley ?
Domnule Knightley...
V-am întrerupt foarte nepoliticos şi v-am făcut să suferiţi.
Dacă vreţi să-mi vorbiţi de ceva care vă frământă,
ca prietenă, nu vă pot refuza.
Într-adevăr, ca o veche prietenă,
voi asculta, orice veţi dori să-mi spuneţi.
Emma.
Vrei ca prietenia noastră să rămână cum a fost mereu.
- Dar eu nu doresc asta. - Dar de ce ?
Ştiu că am greşit, dar dacă ai fi fost aici în ultimele zile,
ai fi văzut ce mult am încercat să mă schimb.
Te rog, spune-mi că-ţi mai sunt prietenă.
Nu mai doresc să te numesc prietena mea, pentru că...
... sper să-ţi spun într-un fel mult mai drag mie.
Nu te-ai întrebat de ce nu l-am suportat niciodată pe Frank Churchill ?
Pentru că ştiam că îţi este sortit.
Bineînţeles că atunci când ai insultat-o pe domnişoara Bates la picnic,
am considerat acest gest o urmă a influenţei lui asupra ta.
Şi n-am suportat asta.
Aşa că am plecat.
Dar m-am dus unde nu trebuia.
De obicei mă simt bine acasă la fratele meu,
dar văzând-o pe sora ta acolo, îmi amintea mereu de tine.
Şi tortura, te asigur,
a fost groaznică.
Am început să sper din nou când am auzit de logodna domnului Churchill.
Şi m-am grăbit să mă întorc,
nerăbdător să ştiu ce simţi.
Am venit să-ţi fiu aproape.
Am călărit prin ploaie.
Aş... veni şi pe vreme mai rea...
doar să-ţi aud glasul spunându-mi...
că aş avea...
... ceva şanse să te câştig.
Domnule Knightley, dacă nu am spus nimic...
a fost de teamă să nu mă trezesc din acest vis.
Nu poate fi adevărat.
Dar simt că am greşit aşa mult, că nu te merit.
Dar defectele mele ?
Te-am umilit şi ţi-am ţinut predici,
iar tu ai îndurat ca nimeni alta.
Poate că defectele ne fac atât de potriviţi unul pentru celălalt.
Vrei să te măriţi cu mine ?
Mărită-te cu mine, minunată şi dragă prietenă.
Să mergem la tatăl tău.
- Doamne ! - Ce este ?
- Nu mă pot căsători cu tine. - De ce nu ?
Tatăl meu ! Întâi sora mea, apoi doamna Weston.
Nu cred că ar suporta plecarea mea chiar dacă te admiră aşa mult.
Nu mă pot căsători cu tine. Nu-l pot abandona. Nu pot.
Nu-ţi pot asigura fericirea, îngrădind-o pe a tatălui tău.
Cât el va fi fericit să te aibă la Hartfield,
să fie aici şi casa mea, atunci.
Îţi mulţumesc.
Acum nu trebuie să-ţi mai spun domnul Knightley.
Am să-ţi spun domnul Knightley al meu.
Bucuria domnişoarei Woodhouse a fost curând aflată de toţi.
Pe când urările umpleau inimile mirilor, de bucurie,
au primit o vizită care-i întristară.
Emma ştia că singura şansă a Harrietei de a cunoaşte fericirea
era să se căsătorească şi ea.
Dar părea imposibil, chiar şi pentru Harriet Smith,
să se îndrăgostească de mai mult de trei bărbaţi într-un singur an.
Domnişoară Woodhouse, pot să intru ?
Ştii că nu trebuie niciodată să întrebi.
Te rog... şi spune-mi ce mai faci.
N-ai mai trecut de câteva săptămâni pe aici.
Da. Am stat deoparte la început crezând că-mi va fi mai uşor.
Apoi, am stat deoparte, pentru că aveam să-ţi spun ceva ce nu-ţi va fi pe plac.
Harriet, nimic din ce ai spune nu poate fi neplăcut.
Asta este. Şi cred că n-o să-ţi placă,
deşi e minunat ca un vis.
Am acceptat să mă căsătoresc cu Robert Martin.
- Dar cum s-a întâmplat ? - După ce am plecat de aici,
am văzut-o pe sora lui la o petrecere.
Am început să conversăm, pur şi simplu,
şi imediat m-a invitat la cină.
Domnul Martin era acolo, desigur,
şi am vorbit de parcă n-am fost despărţiţi niciodată.
Când plecam, m-a întrebat dacă mă poate vedea a doua zi.
I-am spus că da, iar a doua zi...
a întrebat dacă mă poate vedea în ziua următoare.
Şi a doua zi după aceea,
m-a întrebat dacă mă poate vedea tot restul vieţii.
- Harriet. - Ştiu că eşti dezamăgită, dar...
Harriet, te înşeli.
Acesta e un finalul perfect, pentru trista mea carieră de peţitoare,
un rol de care bucuroasă mă lepăd, fiind, în schimb, eu însămi fericită.
Sper că ştii că ţi-am dorit doar fericire.
Acum că ai găsit-o şi fericirea mea e împlinită.
Au fost persoane care au considerat nunta cam sărăcăcioasă.
Nu mă dau expertă în domeniul modei,
deşi prietenii mei spun că am ochiul format,
dar vă pot spune că satinul nu se prea vedea.
Bravo !
Totuşi, dorinţele, destinul, previziunile...
micului grup de prieteni adevăraţi care a asistat la ceremonie,
au fost pe deplin împlinite, prin desăvârşita uniune.
Traducerea şi adaptarea: SHAKTI & LOVENDAL
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania